VELKOMMEN JUNIOR FÆGTERE
Bravo! Bravo!
Bravo, Manny! Bravo!
Da jeg hørte, Manny ville fægte,
tænkte jeg: "Helt sikkert, ukoordineret barn, dødeligt våben.
"Hvordan kan det gå galt?"
- Hvad synes du nu? - Jeg er stolt af vores lille Zorro.
Jeg har arbejdet lidt med ham, men ungen har evner.
Det er i hans blod. Hans far var en dygtig fægter.
Han var en kunstner med sit sværd. Den måde, han fører det sværd.
Han var legendarisk.
Dette fine øjeblik, jeg har med din søn,
- ødelægger du ret meget. - Undskyld.
Vidste du, at fægtning har sin oprindelse i det 12. århundrede?
Ved du, hvad der er mere nørdet end fægtning? At vide, hvornår det startede.
- Jeg synes ikke, du er en nørd, Alex. - Hold mund, nørd.
Okay, min dreng!
Ville det være lettere, hvis vi hængte dig op i en kran?
Enhver abe kan optage en hjemmevideo.
Jeg gør en dyd ud af at optage hjemmevideoer.
Cam, du går altid lidt for langt.
- Nej da. - Din nevøs første fødselsdag.
- Det er ikke retfærdigt. - Du tog en blæser med.
- Min vision var... - Cameron, du tog en blæser med.
Hvem sætter hjul på vugger?
Undskyld.
- Det er okay. - Nej. Nej. Min telefon løb tør.
Ikke noget problem. Dit batteri er statisk defraktueret.
- Hvad? - Det betyder, at du kan genoplade det
med statisk elektricitet. Bare gnid det ind i håret.
Ja!
Jeg plejede at gå hjem til mine venner,
der så jeg deres børns trofæer, og det plejede at gå mig på,
for der var aldrig noget trofæ hjemme hos mig! Ikke før nu.
Det er et godt tag.
Skal vi bytte sæder?
- Cam, folk glor. - Jeg ved godt, man skal være ligeglad,
men det er ret fedt med et barn i sit hjem,
der er det bedste til noget. Forstår du?
- Ja, vores børn er de bedste. - De er de bedste.
- Vi er velsignet. - Det er vi.
Men er de bedst til noget? Det må jeg tænke over.
Alex er god til alt, hvad hun laver, så...
- Hun finder sin niche. - Det gør hun, og Haley...
- Haley er så smuk. - Smuk, smuk pige.
Hun kan møde en, der er den bedste til noget.
- Det er rigtigt. - Så er der Luke.
Vi tabte lige bolden der.
Ja, lidt.
Bravo!
Hvad med en applaus til vores vinder, Manny Delgado?
Manny går nu videre til mesterskabet,
hvor han konkurrerer mod Caroline Markum.
Vi ses her klokken 16.30.
- Okay. - Bravo!
Det hun sagde.
Det betyder mere for far end for Manny.
Det er hans chance for at blive far til en mester.
Anden chance. Vi ved alle, hvordan første gang gik.
Har jeg sagt noget forkert?
Nej, nej! Jeg er meget glad for Manny, det er alt.
Alt handler altid om Claire.
Jeg vil gerne takke jer for at komme og støtte barnet.
- I er de bedste. - Hvorfor, Claire?
Virkelig?
- Det tog et stykke tid. - Hun har sovet i 20 minutter.
Det tog noget tid at snige mig ud uden at vække hende.
Ligesom første gang du sov her.
Jeg havde et møde.
Lad os snakke om, hvorfor du blev sur.
- Hvad sker der med dig om din søster? - Ikke noget.
Kunne det have noget at gøre med skøjteløb?
- Da Mitchell og Claire var børn... - Det er uinteressant.
Undskyld mig, lad mig tale ud. Tak.
- Da Mitchell var 10... - 11.
...og Claire var 13, konkurrerede de på skøjter...
Kunstskøjter! Du milde, jeg fortæller historien.
Min søster og jeg var faktisk et godt hold.
Vi hed Ild og Flink.
Jeg var Ild, på grund at det røde hår og Claire var Flink,
fordi det var ironisk og det var hun ikke.
Mitchell er stadig sur over at Claire droppede holdet før et træf.
Et træf? Det 13. og under Regionale Mesterskab.
Smaragdbyen for enden af min gule murstensvej.
- Wow. Du gjorde det. - Hvad?
Du fik kunstskøjteløb til at lyde mere bøsset.
Når din far nu er så stolt af Manny, bliver du så ikke bitter?
Det gør du altid. I stedet for at slippe dine følelser fri
begraver du dem og så bobler de op senere på en sårende måde.
Ved du hvad? Ja.
Lyt engang. Jeg er måske stadig lidt bitter,
det er pinligt og underordnet, og det klæder mig ikke.
Det er ligesom dig og gul.
- Du elsker mig i min gule skjorte. - Den får dig til at ligne solen.
Boblende. Sårende bobler.
Nu ved du, hvorfor jeg gik tidligt den morgen.
Jeg vidste, du ikke havde et møde, Cam.
Der må være noget galt med telefonen.
Jeg har gnubbet den mod mit hoved i en time.
Hvad? Alex.
- Du er sådan en nørd! - Men jeg gav ikke mig selv en skaldet plet.
- Du godeste! Mor! - Alex, du må ikke være led.
Haley, hold op med at gøre dig selv til sådan et let mål.
Det føles rigtigt. Jeg siger dig, det føles rigtigt.
- Hvad laver I? - Forfølger fortræffelighed.
Vi har lavet en liste over områder, drengen måske er dygtig til...
- Baseball. - Elsker det.
Jeg har læst, det kun tager 10.000 timer at opnå fortræffelighed.
Du har allerede hvad? Hvor mange timer har du spillet?
Jeg har spillet en sæson, så 6.000 timer?
Ja. Jeg kan godt forstå, du udelukkede matematik.
Selvfølgelig vil jeg have, Luke får succes,
men jeg tror ikke, en forælder kan fremtvinge det.
Jeg tror, du må stole på, at ungen finder sin egen vej.
Desuden er Luke allerede bedst til noget. At være min søn.
Det lød meget bedre.
Jeg havde en god fornemmelse. Det bliver din sport.
Sidste år sagde du, basketball var min sport.
Jeg har sagt meget, jeg gerne vil tage tilbage, men det kan jeg ikke.
Men jeg kan være den far, du har brug for, jeg skal være
for at hjælpe dig med at blive mesterlig.
- Vil du gerne være mesterlig? - Det tror jeg nok.
Der er min dræber! Okay!
Vores rejse på 10.000 timer begynder med et enkelt kast.
Jeg tror på dig, min dreng. Jeg giver ikke op.
Lad os tage en her. Sådan. God start.
Hold den arm i ro, men jeg løber den her igennem.
Vi holder alle slag lige her.
Jeg skulle have haft min skridtbeskytter op.
Frelser!
Den er der virkelig, kammerat!
Okay. Meget, meget god første time.
Kast mig din handske, jeg komme noget olie på.
Ja.
- Er alt i orden? - Ja. Jeg fortalte lige min bedstemor,
hvor dygtig Manny var i dag.
- Så det var ikke vrede-snak? - Nej, skøre. Det var lykke-snak.
Jeg begynder at forstå, hvorfor der er så meget konflikt på jeres kontinent.
Her. Se her.
Jay.
Jay elsker at lave T-shirts til sine specielle stunder.
Kom nu, skat. Vis dem.
For et par år siden løb mit barnebarn Haley 5 kilometer,
så jeg fik lavet et par af dem her.
HALEYS KOMETER
Det er bare sjovt.
- Jeg elsker, når man er så stolt af Manny. - Jeg lyver ikke.
At se ham derude, overgå de andre børn,
det rammer mig.
- Jeg er ked af at afbryde. - Det er okay, papi.
Hej, mester. Jeg har noget til dig.
Og jeg har noget til dig. Her.
Jeg har ikke brug for det mere.
- Men de afsluttende... - Jeg har trukket mig.
Vent! Det kan du ikke.
Det er bare ikke sjovt længere.
Det er sikkert bare sommerfugle. Du skal nok klare den.
Hvis han ikke vil, er det hans valg.
Nej, det er ej.
Han skal ikke gøre noget, der gør ham nervøs.
Papi, jeg støtter dig.
Jeg er ikke nervøs. Jeg vil bare ikke slås mod en pige.
Hvad?
At besejre en kvinde er en plet på min stolthed.
Hvorfor? Fordi mænd altid kan overgå kvinder?
Så meget at du ikke engang kan afslutte din sætning?
Makker.
Manny, du har altid kaldt dig selv kvindeelskeren,
men hvis du ikke konkurrerer mod den pige,
viser du mig og alle kvinderne, at du ikke respekterer os.
Undskyld.
Godt. Så tag dit sværd og kæmp mod den pige som en tyr.
Okay!
- Jeg kan ikke høre dig. - Okay!
- Jeg kan ikke høre dig. - Det er virkelig så højt, jeg kan.
Hvad kræver det at blive en god sælger? Det er ikke svært.
Man følger bare sælgernes A-B-C.
"Vær altid ved at lukke. Gode idéer til hjemmet ligger altid og lurer,
"ofte tæt på. Ofte betvivler folk en ejendomsmæglers oprigtighed.
"Bliv fornærmet. De krænkende vil..."
Åh, pokkers. X, x, x...
Det er det fede værelse,
selvom "fed" ikke rigtig viser et værelse som dette respekt.
- Krusedulle-maleri ikke inkluderet. - Jeg elsker det faktisk.
Også mig. Det er smukt.
Alt er bygget specielt hertil, og bemærk al det naturlige lys, så det er fedt.
Havde jeg brug for salget? Ja. Var jeg bekymret? Nej.
Hvorfor? Fordi. Fordi, hvorfor?
Fordi jeg ikke sælger noget, jeg ikke tror på.
Når jeg tror, tror du.
Jeg kunne sælge en pelsfrakke til en eskimo.
Ja, Phil, undskyld. Det er et smukt hus,
men jeg er ikke sikker på, hvor børnevenligt det er og vi har to små.
Bare trapperne...
- Far, det er så fedt! - Ikke nu, Luke.
Har du set haven? Der er plads til 10 legehuse.
Og soveværelset har vindue i loftet.
- Bare vi kunne bo her. - Bare du gik ud på terrassen.
- Virkelig? - Ja.
- Vores hus er kedeligt i sammenligning. - Ja.
Sådan. Jeg skifter,
og så tager vi tilbage til Mannys kamp.
- Far vil ikke have, jeg tager af sted. - Hvad? Hvorfor?
Kan du huske, da du frygtede, at vores søn var dum?
Okay. Det er ikke sådan, jeg husker det.
Det viser sig, han er et naturtalent.
- Til hvad? - Til at sælge.
Hej, titanere af fast ejendom.
Ja, jeg taler til jer, Sandy Brewster, Skip Woosnum, JJ McCubbin.
Kan I høre de skridt? Det er Luke Dunphy, og han drikker jeres milkshake.
- Det er utroligt. - Ikke?
Køberen kommer om en time med sin mand og jeg mangler ham.
Den unge er et geni. Der er regnmageren!
- Hvorfor er din iPod i din mund? - Jeg oplader den.
Alex. Alex!
Der er ikke en del af dig, der vil
- rense luften med din søster? - Nej.
Fint, sådan gør din familie, det respekterer jeg,
men du bør vide, det er svært for folk, der elsker dig.
Vi føler spændingen. Vi hører de ord, der skærer som knive.
- Hej. Jeg har taget appelsinbåde med. - Ved du hvad? Jeg kan ikke bære det.
Mitchell hader dig stadig for
at droppe kunstskøjteholdet, da I var børn.
Damer, kom indenfor. Løs problemet.
- Kom så. - Tak, Cam.
Mener han det? Et det det, dit lille stik handlede om i morges?
Okay. Nej. Ja. Jeg er vist stadig lidt vred.
Du stjal mit øjeblik, Claire.
Ja, for 21 år siden.
Det er lige meget for dig, for du havde dine øjeblikke.
Du havde cheerleading, musicals
- og kyssede med quarterback'en... - Det gjorde du også.
Ja, men vi skulle holde det hemmeligt.
Det var selvisk af dig at stoppe.
Vil du vide, hvorfor jeg stoppede? Jeg stoppede for at beskytte dig.
- Mod hvad? Ære? Berømmelse? - Nej, da.
- Pressemøder? Hvad? - Jeg var større end dig,
og var bange for, du ikke kunne løfte mig.
Du tabte mig til træning...
- To gange. Tre. ...og jeg ville ikke have,
at du ydmygede dig selv foran alle de folk.
Du tabte mig hele tiden.
Kan du ikke bare tilgive mig og komme videre?
Selvfølgelig. Jo. Jo.
Undskyld. Det må virke så ubetydeligt.
Det er lidt pjattet, men vi har alle vores ting, ikke?
Jeg er bare glad for, at du får det ud. Prøver du at løfte mig?
- Lad mig, lad mig. - Ja. Du prøver at løfte mig.
Hold fokus, vær afspændt og vær vred.
- Hvem er sejest? - Jeg er.
- Hvem er modigst? - Mig.
Hvem er værst?
Kan I ikke spørge om det hele nu, så jeg ikke skal blive ved med at løfte?
Fang dem!
- Sådan. Er alt klaret? - Ja.
Godt. Fang dem. Held og lykke!
- Undskyld, er det sæde taget? - Nej, sid ned.
- Tak. Er Manny din? - Ja.
Han er god. Jeg så ham tidligere.
- Tak. - Ja.
- Er hun din lille pige? - Caroline? Nej.
Desværre er hendes forældre gået bort.
Jeg er hendes sygeplejerske nede på børnehospitalet.
Alle mine patienter er som familie for mig.
Vores drenge morer sig vist.
Ja. Jeg kan snakke om stuklofter og lysdæmpere
fra nu og til verdens ende,
men intet kan sammenlignes med den lyd der.
- Hej, kammerat. Han er fin. - Min fod! Jeg tror, den sidder omvendt!
Den sidder ikke omvendt.
- Men hvad skete der? - Det er de dumme gulve. De er for glatte.
Eg. Kendt som naturens pude.
- Det er som is. - Lad os nu ikke give gulvene skylden.
Du skulle ikke have løbet.
- Jeg så et spøgelse. - Spøgelse. Hej, Phil Dunphy.
Det er mig. Det er skuespil som et naturligt skohorn.
Det er nok bedst, hvis vi alle tager vores sko af til denne del af turen.
Følg mig.
Hun er vores lille mirakel.
Jeg ville ønske, hendes far var nået hjem fra Afghanistan for at se det.
Der er vores heppe-afdeling.
- Herhenne, venner. - Hej.
Vi må stoppe ham.
Måske kan jeg trække alarm.
- Forvent ingen nåde. - Kom så, mester.
Jeg er glad for, at far er stolt af Manny.
Det ville bare være rart at se ham være så stolt af os.
Og med "os" mener jeg mig.
Troede du virkelig, vejen til fars accept
ville være gennem kunstskøjteløb?
Mitchell, jeg er meget sikker på, at fars mest stolte øjeblik
var, da du tog trikoten af.
Jeg siger ikke, noget af dette er rationelt.
Undskyld. Jeg er ked af, jeg er så negativ.
Jeg har altid følt mig meget skyldig i at stoppe.
Jeg ved, hvor meget du elskede kunstskøjteløb.
Jeg elskede det aldrig rigtig.
- Hvad? - Det her lyder nok lidt bøsset,
men da vi skøjtede sammen,
var du ikke den onde storesøster, og jeg var ikke den klæbrige lillebror.
Vi var et hold.
Lad os indse det, vi er vokset fra hinanden i de sidste par år,
og med mors og fars skilsmisse var vi på hver vores side,
og jeg... Jeg savner at være på dit hold.
- Det er lidt bøsset. - Det sagde jeg jo.
Claire, hvor skal du hen? Claire?
- Nej. - Kom så.
Virkelig?
Tab mig ikke.
Læg det væk eller tab det.
Nogen må stoppe det her.
Så er det nok, Mitchell.
Må vi invitere dig og Caroline ud på is?
- Det kan vi ikke. Hun er diabetiker. - Selvfølgelig.
Lad os klappe af vores vinder, Manny Delgado!
Lad os komme væk. Få det her ind i bilen.
Jeg kan ikke beslutte mig for, om jeg føler mig mere stolt eller ydmyget.
Hvad med nu?
Vi fortæller vores børn, tabere og vindere er lige gode,
men lad os være ærlige.
Det føles ret fedt at vinde.
Der er ikke noget som det gyldne øjeblik i solen.
Enver forælder vil sikkert gerne have, deres barn skal opleve det,
og måske også lidt dem selv.
Nogle gange skubber vi for hårdt,
og det leder til en del vrede og skyld.
Ja!
Hvor meget er for meget? Her kommer jeg ud.
Skylden falmer. Hardware varer forevigt.
- Du er sur, ikke? - Nej.
- Jo du er. - Nej, jeg er ikke.
- Du er lidt jaloux. - Jeg er glad på jeres vegne.
Kom så. Vi tager en. Bliv der.
- Virkelig? - Ja.
- Har du det bedre? - Ja. Tag mig nu.
Hvad snakker du om? Mener du det? Nej, Cam!
DANISH